Камера 3---Научноизследователски Център за Примати Кеймбридж
Бинго!
По дяволите.
Дявол да го вземе.
- O, Господи... - Запази си коментарите за теб.
Ако искаш ги изкарай от тук.
- Мога да взема тези, няма проблем. - Ами вземи ги!
Охрана, имаме проникване. Трябва да...
Знам кой си. Знам, какво си мислиш...
Ако не искаш да пострадаш, затваряй си устата и не мърдай.
Шимпанзетата са заразени. Те са опасно заразни. Дадено им е успокоително.
- Заразени с какво? - За да ги излекуваш, първо трябва да разбереш.
Заразени с какво?
Бяс.
- За какво говори той? - Отвори клетките.
Не! Не! Не!
Слушай, болно копеле, взимаме твоите измъчени жертви с нас.
Ще те изкараме от тук.
Животните са заразни. Заразата е в кръвта и слюнката им. Едно ухапване и...
Спри... Спри! Нямаш представа с какво се захващаш!
Махнете го от мен! Помощ!
Махнете го! Махнете го!
- Какво става с нея? - Трябва да я убиеш!
O, Господи!
- Какво става с нея? - Трябва да я убием, още сега!
O, Господи...
28 дни по-късно...
Ало?
Ало!
Ало?
Ало!
ЕВАКУАЦИЯ
Ало?
Отче?
Отче, добре ли си?
O, не трябваше да го правиш.
Не трябваше.
По Дяволите!
Насам!
- Насам! - Хайде!
Бързо, бързо, бързо!
Продължавайте!
- Какво по Дяволите става? - Просто си трай!
- Те са навсякъде. - Кои са тези хора?
Хайде да вървим! Да тръгваме!
- Какво по Дяволите става? - Просто тръгвай!
Елате!
Върви си един човек през пустинята и гледа - насред нея бункер. Влиза вътре, а там над едни чертежи седят и се взират Хитлер и д-р Менгеле.
00:17:06,125 --> 00:17:08,038 - Абе хора, вие не сте ли мъртви? - попитал човекът. - Както виждаш не сме - отговорили му.
- И какво правите? - Разработваме оръжие, което ще убие 1 милион евреи и 10 жирафа.
- А защо 10 жирафа? Хитлер побутнал Менгеле и му казал: - Докторе, казах ли ти че никой няма да пита за евреите?
Тоя няма никакво чувство за хумор.
Двамата ще си подхождате, като къща и огън.
И така кой си ти?
От болницата ли си?
- Доктор ли си? - Не е доктор. Пациент е.
Аз съм куриер(на велосипед).
Прекарвах колет от Фарингтън до Шафтсбъри Авеню и ме блъсна кола.
Събудих се в болницата, днес. Събудих се и не...
Халюцинирам ли или се...
Как ти е името?
Джим.
Аз съм Марк. Това е Селена.
Добре, Джим.
Имам някои лоши новини.
Започна, като размирица, но знаеш ли още от началото беше различно.
Защото ставаше в малките села, пазарните-центрове.
След това вече не го показваха по телевизията.
Беше по улиците навън. Ставаше под прозорците ни.
Това беше вирус.
Зараза.
Нямаше нужда да ти го каже доктор.
Беше в кръвта.
Нещо в кръвта.
Междувременно те се опитаха да евакуират градовете, но беше вече твърде късно.
Заразата беше навсякъде.
Блокадите на армията бяха прегазени.
И тогава започна масовото изселване.
Денят преди да спре да предава радиото,
имаше репортажи за Инфекции в Париж и Ню Йорк.
Не чухме нищо повече след това.
- Какво прави правителството? - Няма правителство.
Разбира се, че има!
Винаги има. Те са в бункер или самолет...
Не няма правителство, няма полиция, няма и армия.
Няма телевизия, няма радио, нито електричество.
Ти си първият незаразен, който виждаме от 6 дни.
Къде ти е семейството?
Мъртви са. Като това на Селена.
И твоето ще е също.
Вижте, Аз трябва да ги открия. Те живеят в Дептфорд. Мога да отида до там. Нали?
Ще отидеш и ще се върнеш, талка ли?
- Няма да успееш. - Ще успея!
Никой не се е връщал.
И така урок първи.
Никога няма да ходиш някъде сам, освен, ако нямаш друг избор.
Урок No2.
Излизай само през деня. Освен, ако нямаш избор.
Ще те вземем утре.
Ще отидем и ще открием мъртвите ти родители заедно, OK?
Яж.
Ако искаш да намали, трябва да кажеш.
- Ако има някой... -Трябва да разберем.
- Който и да е... - Трябва да разберем!
OK.
Джим...
Чакай!
Джим С безкрайна любов те оставяме да спиш.
Сега ще заспим заедно. Не се събуждай!
Умрели са спокойно. Трябва да си благодарен.
Не съм.
С моите...
родители и сестра ми, отидохме на Аерогара Падингтън,
надявайки се, че може би ще се качим на самолета, че може би ще успеем да си платим.
Помня баща ми носеше всичките тези пари,
въпреки, че парите бяха напълно безполезни.
Около 20,000 други хора имаха същите намерения.
Тълпата нахлуваше.
Изпуснах ръката на сестра ми.
Помня, че земята беше мека.
Погледнах надолу и видях, че стоя върху всички тези хора.
Като килим. Хора, които бяха паднали и...
Някъде в тълпата имаше заразени. Заразата се разпространяваше бързо.
Никой не можеше да побегне. Всичко, което можеше да правиш беше да пълзиш.
Да пълзиш върху хората. Така, че аз така и правех. Пълзях.
И се качих върху една будка.
Поглеждайки надолу, не можеше да кажа, кои лица са заразени и кои не са.
После видях татко. Не сестра ми или майка ми.
Татко.
Лицето му...
Селена е права. Ти трябва да си благодарен.
Нямаме време да се върнем в магазина преди смрачаване. Трябва да останем тук довечера.
Стаята ми е горе. Вие двамата може да вземете тази.
Не, ние всички ще спим в една стая. По-сигурно е.
Джим.
- Върна се. - Да.
- Как беше? - Добре.
Би ли ми дала да пия от това?
- Празно е. - А!
Ето.
После ще започна да работя върху тях.
Mарк! Maрк!
Селена! Помощ!
Чисто е.
- Това е Г-н Бриджис. - Ухапан ли си?
И дъщеря му. Живееща четири врати по-надолу.
- Ухапан ли си? - Не.
Влезе ли ти кръв в устата?
Не.
Maрк?
Почакай...
Почисти го.
Имаш ли някакви дрехи тук?
Ами... Аз... Да.
Тогава ги вземи и се преоблечи. Сега трябва да се махаме.
Ще дойдат повече заразени. Винаги идват.
Откъде знаеш? Как разбра, че е заразен?
- По кръвта. - Имаше кръв по мен. Имаше и по теб.
Аз не знаех, че е заразен. Той знаеше. Видях го по лицето му.
Ако някой се зарази, имаш около 20 секунди да го убиеш.
Може да е брат ти, сестра ти или най-старият ти приятел. Няма разлика.
Така, че вече знаеш как да се държиш, ако ти се случи на теб, ще го направя, докато сърцето ти удари веднъж.
Той беше пълен с планове. Ти имаш ли някакви планове, Джим?
Искаш ли да намерим лек и да спасим светът или просто да се влюбим и да се чукаме?
Плановете са безсмислени.
Да останеш жив е единственото, което можеш да направиш.
Ей, Ей, Ей, Ей.
Какво е това?
Да вървим.
За какво ли са всичките тези колички за пазаруване в жилищен блок?
Спри да приказваш. Има много до горе.
Имаш ли нужда от почивка?
- А ти? - Не.
Сега аз се нуждая от почивка.
К'во става?
Нищо.
Имам главоболие.
- Лошо? - Твърде лошо.
- Защо не каза нещо преди? -Не мислех, че те интересува.
Нямаш мазнини в тялото, а всичко което има за ядене е захар.
Така, че ти се разграждаш.
За съжаление няма какво да се направи
освен да те натъпчем с обезболяващи и да ти дадем още захар. Колкото до захарта,
Пепси или Лилт?
Нямаш ли някакво Танго?
Всъщност, трябваше да имам кутийка Танго някъде.
Тихо! Това е заразен.
O не, те са вътре. Размърдай се!
Изчакай, Селена!
Изчакай ме, моля те!
Моля те, Селена! Моля те!
- Изчакай ме! - Хайде де!
- Бягай! - Почакай!
Моля те! Дяволите да те вземат!
- Селена!
Надолу по коридора. Апартамент 157. Раздвижете се!
Благодаря ви. Благодаря ви.
Отворете вратата!
- Отворете! - Къде е татко?
Какво?
- Отвори шибаната врата! - Къде е татко?
Пусни ги, Хана. Пусни ги вътре.
Влизайте. Влизайте!
И така, Аз съм Франк, между другото.
Джим.
- Селена. - Селена. Радвам се да се запознаем.
Това е дъщеря ми Хана.
Хайде, скъпа. Поздрави хората.
Хайде.
Така...
Това е страхотно. Просто страхотно.
Покани за празненството, бих казал.
Защо всички не седнете...
Хана, какво можем да предложим?
Имаме от крема на Мама де мент.
Страхотно. Крем де мент.
О, да. Слушайте, седнете, моля.
Разположете се удобно.
- Къде са проклетите чаши? - В средният шкаф.
Не, хубавите. Това е празненство.
В горният шкаф.
Значи това е вашето местенце?
Хубаво е.
Така.
Знам, че не много, но както и да е, наздраве.
Наздраве.
Добре ли си, Джим?
Да.
Съжалявам не можахме да опазим водата. Същото е и с тоалетната. Струята не работи.
Ще трябва да използваш кофата.
Трябва да я изхвърлям всяка сутрин.
Просто я изхвърли през балкона. Няма кой да ти обърне внимание.
Добре.
Слушай, късно е. Трябва да приключваме.
Имаме свободна стая.
Там.
Ти и Селена...?
Не. Не, не, не.
Ами...
Аз ще съм във всекидневната. Няма проблем.
Вярно.
Не, имам предвид, да.
Така, че...
- Лека нощ, тогава. - Да. Лека нощ, Франк.
Много си издокаран.
- По-скоро нарязан. - Да.
- И така какво ще правим? - Е, те са отчаяни.
Вероятно се нуждаят повече от нас отколкото ние от тях.
Мисля, че са добри хора.
- Добри хора? - Да.
Трябва да си по-загрижен затова дали няма, да те забавят.
- Защото, ако те забавят... - Ще ги зарежа.
- За един пулс на сърцето. - Да.
Аз не бих.
В такъв случай ти ще намериш своята гибел.
Отивам да поспя.
Селена...
Ти си мислиш, че не разбирам, но аз те разбрах.
И знам, че щях да съм вече мъртъв, ако не бях те срещнал.
Сигурно.
Не, слушай...
Искам да кажа, благодаря ти.
И аз това имах в предвид, разбира се.
Лека нощ, Джим.
Лека нощ.
Водата спря преди три седмици.
Мислех си, че ще се оправим с водата от другите апартаменти. От резервоарите и казанчетата.
Но тя се изпарява толкова бързо, даже не би повярвал.
Вие я пиете,
тя застоява,
и се разваля.
Всички те са празни.
Не е валяло от 10 дни.
Може да се сложи изкуствено платнище за да улавя росата и кондензацията.
Веднъж го гледах по телевизията, но не мога да го накарам да проработи.
Никога не бих и помислил,
че ще се нуждая от вода толкова безнадеждно.
Не и в шибаната Англия!
Джим, ние не искаме да останем тук.
- Не е имало предавания от седмици. - Само слушай.
Спасението е тук. Разрешението на Заразата е тук.
ако можеш да чуеш това, значи не си сам.
Има други, като теб. Има и други оцелели.
Ние сме войници и сме въоръжени.
O, Боже мой. Войници.
- Тихо. Продължава. - Намираме се на 42а блокада, M602,
27 мили североизточно от Манчестър.
- Трябва да ни намерите. Спасението е... - Сега се повтаря.
- Това е запис? - Да, запис е.
Но ето къде ни казва да отидем.
Точно тук.
Главното е, че може би ще ни трябват два или три дни да се доберем до там.
''Ние''?
Звука се дочува в апартамента. Аз и Хана се нуждаем повече от вас отколкото вие от нас.
- Виж, Нямах... - Не, така е. Това е истината.
Аз не мога да напусна блока, ако сме само двамата.
Нещо може да ми се случи. Хана ще остане сама. Не бих могъл да я рискувам.
Но с други хора...
Ако е запис, войниците, които са го направили може да са мъртви.
- Възможно е. - И тази работа за решение на Заразата...
Няма решение! Нищо не може да се направи, цялата вреда вече е нанесена!
- Може би те имат лек. - А може би нямат нищо.
- Единственият начин да разберем е да ги достигнем. - Можем да умрем опитвайки се, Франк!
Или да умрем тук.
И във всеки случай, не е вярно това което каза Татко. Вие се нуждаете от нас също толкова, колкото и ние.
Ние се нуждаем едни от други.
И никога няма да сме в безопасност в градовете. Войниците могат да ни запазят.
Така че трябва да опитаме и да стигнем там.
Да стигнем, как?
Само да знаете, че не приемам чекове и кредитни карти.
- Какво мислите? - Това е най-прекият път.
Сега трябва да поемем по непрекия път. Този, който е осветен и не е под земята.
Нека просто да го направим.
Не, не.
Не. Вижте, това е наистина лоша идея.
И знаете ли защо? Защото очевидно е лайняна.
И така ще минем през тунел пълен със шибани смачкани коли...
Това е шибано очевидно скапана идея!
Дръжте се!
Татко!
Да му го начукам!
Най-лошото място на Света за спукване на гума.
Съгласен съм. Мисля, че ще е по-добре, ако го направим бързо.
Аз ще взема гумата. Ти вземи крика.
Чувате ли това? Ей, ей, чувате ли го?
Какво да чуваме?
Добре, готова съм.
Тате?
- Исусе Христе!
Шибани плъхове!
Те бягат от Заразените.
Раздвижете се!
Забрави крика, Хана. Няма време. Просто, вдигнете заедно.
Задръжте здраво! Едно, две, три, вдигайте!
Вдигай, Вдигай!
- Не поглеждай към тях! Не поглеждай! - Виждам ги! Те идват!
Хайде, Хана!
Още малко.
- Слагай гумата, Хана! - Опитвам се.
Три, две, едно,
Пускайте!
- Влизай в колата! - Хайде!
- Франк, карай! - Тръгвай, Франк!
Сбогом, шибаняци!
Франк, спри колата.
Да понапазаруваме.
Ти...
И ти...
Някой да вижда кифли?
... Без радиация.
Не взимайте нищо, което трябва да се готви, OK?
Мисля, че това може да се яде и сурово.
Безкофеиново кафе...
Върни го.
Не можем да вземем всички боклуци.
Дори никога да не видя шоколад отново, пак ще е прекалено скоро.
Не се брои горчивият шоколад на Тери!
Така, само малц, 16-годишно, отлежало, без ароматизатор.
Загрява, но без да изгаря.
- Оставя вкус на дъбови бъчви.
Изкарва огъня, но оставя топлината.
Или ще го направим сега или ще ходим пеша.
Ти не.
- Стой наблизо, Джим. - Какво?
Чу ме.
Къде отиваш?
Взехме достатъчно храна, Джим.
Не взехме никакви чийзбургери.
Като да отидеш на почивка с леля си!
О, Исусе.
Здравейте?
Мразя те!
Откри ли нещо?
- Намери ли нещо, Джим? - Не! Хайде да се махаме от тук.
Добре, приключихме тук.
Добре, Хана.
Спокойно. Натисни спирачките!
Спри, Спри!
Навън.
O Господи!
Способна съм, да вкуся витамин C.
Стафидите се топят в устата.
Какво каза?
Стафидите. Tопят се.
Елате да видите.
Като семейство.
Мислите ли, че са заразени?
Не.
Движат се прекрасно.
Елате. Хайде да ядем!
Знаеш ли за какво си мисля?
Че никога няма да чуеш някое ново музикално парче.
Никога няма да прочетеш книга, която вече не е написана
или да видиш филм, който вече не е излъчван.
.... това е което си мислиш ти.
Не.
Мислех си, че не бях права.
За какво?
За смъртта.
За всичко това.
То не значи нищо за Франк и Хана, защото...
Ами, тя си има своя баща, а той своята дъщеря. Така, че...
Нахална маймунка!
Сгреших, като казах, че оцеляването е най-доброто, което можеш да направиш.
Виждаш ли, това е за което си мислех.
Наистина ли?
Открадна ми мисълта.
Извинявай.
Всичко е наред.
Можеш да я задържиш.
Става късно. По-добре ще е да останем тук през нощта.
Не мога да заспя.
И Аз.
Не се чувстваш сигурна, нали?
С всичко това навън.
Мисля, че сме в безопасност.
Селена изглежда няма тревоги.
Да, забелязах това.
Хей, Селена...
Какво? Какво има?
Как успя да заспиш?
Дяволите да го вземат. Трябва да имаш рецепта от ада за толкова много.
Не се нуждая от рецепта. Квалифицирана аптекарка съм.
O, страхотно. Валиум.
Не само ще можем да заспим,
но ако ни нападнат в полунощ, даже няма да ни пука.
- По две на всеки. - За мене не, благодаря.
Аз може ли, Татко?
Не мисля, скъпа.
Моля те?
- Не. - Не мога да заспя.
Хайде, Франк. Остави я да поживее малко.
- Дай и половин. - Добре. Готови сме.
Лека. Лека.
Ти си голям хапльо, Франк.
Франк?
Хана?
Франк?
Ехо? Има ли някой!
Ехо!
Ало! Ало!
Имаш лош сън, нищо повече.
Благодаря, Татко.
Хайде, сънливко.
Хайде, Бейб Рут.
Побързай.
- Изпуснах ли закуската? - Ти проспа всичко.
- Направихте ли си пикник? - Ще спрем в някоя кръчма по пътя. Вратата!
Намираме се на 42а блокада, M602,
27 мили североизточно от Maнчестър.
Трябва да ни намерите. Умоляваме Ви!
Спасението е тук.
Отговорът на Инфекцията е тук.
Трябва да е Манчестър.
Целият Манчестър, целият град.
Няма пожарни екипи, които да го изгасят.
42а блокада.
Това е тя.
Не разбирам, Тате. Те напуснали ли са?
- Това не ми харесва. Мисля, че трябва да се махаме. - Не!
Колите. Трябва да проверим колите. Трябва да има нещо.
Нищо.
Не мога да повярвам.
Франк...
Франк!
-Трябва да тръгваме. - Да.
Да тръгваме за къде, по Дяволите?!
Махай се.
Махай се от тук!
Татко, добре ли си?
Да, добре съм, скъпа.
Съжалявам, изпуснах си нервите.
Хана...
Обичам те.
- Какво? - Стой на страна от мен.
Стой, където си.
- Татко? - Стой далеч от мен! Стой далеч от мен!
Пази се! Пази се! Пази се!
- Татко! - Стой настрана! Стой настрана!
Какво не е наред? Тате!
Джим! Джим, той е заразен!
- Не! - Сега, Джим! Сега!
- Джим, убий го! Джим! - Татко!
Убий го!
Стойте далеч от него!
Стойте настрана от тялото!
Татко?
Трима оцелели. Един мъж, две жени.
Повтарям, един мъж, две жени.
ETA, 15.
Слагай казана.
Аз съм мaйор Хенри Уест.
-Добре дошли. - Джим.
Здравей, Джим.
Здравейте.
Е добре, имаме легла с чисти чаршафи и бойлер, който произвежда топла вода.
Така, че всички можете да си вземете душ.
Изглежда се нуждаете от душ. Моля заповядайте.
Не е смешно. Аз съм отговорен за приготвянето на храната, Дорис!
Свали го от там!
Как е тя?
Тя изгуби баща си, Джим. Как да е.
Всичко се прецака.
Какво имаш предвид?
O, не прави така. Хайде, хайде, хайде.
Ей, не го прави.
Хана е това, което Франк, каза че е. Жилава, силна, и тя ще се справи така, както аз се справих.
- Също както ти ще се справиш. - Аз не искам и тя да трябва да се справя.
Искам тя да е добре.
Когато Хана имаше своя баща тя беше добре.
Беше добре за тях и за нас.
Сега просто всичко се прецака.
Значи Вие чухте нашето предаване?
- Да, точно така. - Трябва да сме Ви разочаровали.
Вие сте се надявали на цял щаб. База на армията с хеликоптери и истинска болница.
- Просто се надявахме за... - Решение на Заразата.
Да.
Всичко, което казах е тук. Макар и да не е съвсем, като това което сте си представяли.
- Просто се чувстваме късметлии да ви открием. - Късметлии сте.
Огънят подгони стотици заразени извън Манчестър.
Заобикалящото ни пространство гъмжи от тях.
Но не се безпокойте.
Вие сте в пълна безопасност тук.
Плосък терен около къщата. Прожектори, които монтирахме над генератора.
Висока стена по целия периметър също помага.
И сме покрили земята с жици и мини.
Не би искал да косиш тревата, но ако влезнат ги чуваме.
На второ място след отбраната, нашата истинска работа е да възстановяваме. Да започнем наново.
Вътрешността на къщата. Сърцето.
Бойлер подгряван с дърва ни снабдява с топла вода. Първата стъпка към цивилизацията.
Кухнята.
Ето къде си бил. Сега ще те фрасна.
- Не го изхвърляй. - Тук, дай ни малко.
Не се карайте. Би ли върнал това обратно? Върни го обратно.
Джоунс, местния ни отварач на консерви.
- Какво ни готвиш, Джоунс? - Изненада, сър.
Нямам търпение.
И накрая, запознай се с Мейлър.
Mейлър, Джим.
Джим, Mейлър.
Зарази се преди два дни.
Mитчъл успя да го зашемети и му сложихме верига около врата.
Запази ли сте го жив?
Идеята беше да научим нещо за инфекцията.
Да ни научи на нещо.
И научи ли Ви?
До някъде.
Казва ми, че никога няма да пече хляб.
Да прибира реколтата,
да развъжда добитък.
Казва ми че е без бъдеще.
И eвентуално ми казва колко дълго отнема на заразеният да умре от глад.
Ще трябва да изчакаш и ще видиш
Надявам се, че са пържени картофки, пържени картофки ли са
Надяваме се, че са пържени картофки, пържени картофки ли са
Шапката.
Така, какво имаме тук?
Консервирана шунка, консервиран грах, консервиран боб и...
- Добрия, Дорис! - Oмлет!
- Празник е, Джоунс. - В чест на нашите гости.
Безусловно. Щях да вдигна тост
но този омлет ще има същия резултат.
- За новите приятели. - За новите приятели.
Джоунс, не забеляза ли докато готвеше че тези яйца са развалени?
Помислих, че солта може да, прикрие вкуса сър.
Разкарай ги.
Дорис.
Не допускам, че можете да готвите, нали?
Не мога да ти кажа колко много се нуждаем от някой с поне малко усет в кухнята.
Какъв шибан късмет. Като видях тези яйца, помислих, че е Коледа.
-Ще имаме яйца отново. Веднъж всичко да се върне към нормалното. -Какво разбираш под нормално?
Кукло! Вижте го, а?
Той още очаква при Марк и Спенсър да отворят отново.
- Ти не знаеш нищо. -Мисля, че Бил си има свое становище.
Ако се вгледате в целия живот на планетата,
ние...
знаете, Човешкия Род сме били тук само за няколко премигвания на окото.
Така , че ако инфекцията ни ликвидира всички,
това е връщане към нормалното.
- Tова ли е което си мислеше, Бил? - Да.
Запознахте ли се с нашия сержант от Новата Епоха?
Нашият духовен учител.
Кажи ми, Фаръл, защо точно постъпи в армията на първо място?
Това е което аз виждам през четирите седмици откакто започна Заразата.
Хора убиват други хора.
Което е това което виждах и четирите седмици преди Заразата, и четирите седмици преди тях...
Толкова назад, колкото мога да си спомням, хора убиват други хора.
Което по мое мнение ни връща в състояние на нормалност сега.
- Ти не се храниш? -Не искам да се храня.
Трябва да ядеш, Хана.
Не искам да ям. Искам да погреба баща си.
Той е един от хората за които говорите.
Да вървим, да вървим, да вървим!
Раздвижете се!
Движение! Движение! Движение!
Враг на предната позиция!
Mайк, пречуках един!
А ти какво искаш, шибано бонбонче? Продължавай да стреляш!
Дяволите да го вземат! Тоя се разпердушини!
Прекратете огъня!
Никога не съм виждал такова нещо през живота си!
- Докладвайте дали е чисто! - Дяволите да го вземат!
- Чисто е. - Чисто е.
Да, да, чисто е.
O, здрасти!
Слушай, скъпа, това повече няма да ти трябва.
Защото сега имаш мен и вече Аз ще те пазя.
Ако искаш да си сложиш ръцете на истински голяма секира, просто ела и ме виж.
Да ти го начукам!
- Това е предложение, Мич. - Приеми го.
Какво ще кажеш още сега?
Мичъл!
Леко, тигре. Нали не искаш да ме предизвикаш и да се сбием, синко.
Сержант Фаръл!
- Mитчъл, първо задължение. - Да обезопася периметъра.
Тогава направи каквото трябва. Джоунс, Бедфорд, отидете с него.
Забави.
- Сержант? - Сър.
Почистете телата от полето.
Останалите, вървете с него.
Моите извинения.
Нещо за пиене?
Виж, ние сме признателни, OK?
Ние сме много признателни за вашата защита, но ако останем тук...
- Кой трябваше да убиеш? - Никой.
Кой трябваше да убиеш? Сега нямаше да си жив, ако не беше убил някой.
Аз убих... убих едно момче.
Дете?
Да.
Но трябваше да го убиеш. Иначе то щеше да те е убило.
Оцелял си.
Разбирам.
Аз им обещах жени.
Какво?
Преди осем дни намерих Джоунс с пистолет в устата.
Той каза, че ще се самоубие, защото няма бъдеще.
Какво можех да му кажа?
Ще изтребим Заразените или ще чакаме докато измрат от глад и после какво?
Какво да правят девет мъже освен да чакат смъртта си?
Преместихме се от блокадата, настроих радио-предаването и им обещах жени.
Защото жените значат бъдеще.
Селена! Хана!
- Какво има? - Трябва да си тръгваме.
- Джим, почакай! -Няма време! Хайде!
По-бързо!
Взимаме колата и тръгваме!
Не! Не можете да ги държите тук! Трябва да ги пуснете да си ходят!
Няма да можете да ги задържите тук! Стой където си!
Няма да ви позволя да ги задържите тук!
Не можете да направите това!
Сега, Дръжте го!
Искам да ти дам шанс.
Можеш да бъдеш с нас.
Но не мога да ги пусна да си ходят.
Добре, Джим? Добре.
Него също.
Смитърс казва ''Жени и сперма не ги бъркай.''
А г-н Бърнс казва ''Всички ние знаем за какво си мислиш, Смитърс.''
И това беше любимата ми шега в семейство Симпсън.
Това е което правят на няколко стотици мили оттук, отвъд Ламанша,
отвъд Атлантическия океан. Ядат си вечерята и гледат шибаните Симпсън!
Спят си в леглата до своите съпруги.
А ние сме завързани за шибаният радиатор, защото командирът ни се е побъркал!
Започваме светът отначало, когато останалата част от света даже не е спирала.
Само си представи, помисли си за това.
Как може Заразата да прекоси океаните?
Как може да прекоси планините и реките? Тя може да бъде спряна.
Точно сега телевизиите излъчват и самолетите летят
и останалият свят си продължава както обикновено.
Помисли! Наистина помисли за това.
Какво би направил ти с малък болен остров?
Те са ни сложили под карантина.
''Няма Зараза. Само хора убиващи хора.'' Той е душевно болен!
Време е да тръгваме.
Карантина?
- Моля те... - Повярвай ми, не ме интересува.
Виждаш ли, аз ще взема черната и ще я накарам да се гърчи.
Mитчъл, кълна се в Господ това ще свърши зле за теб.
Мърдай.
Хайде, мърдай! Ставай!
Ставай! Мърдай да ти го начукам!
Ставай!
Поместете си шибаните задници!
Хайде, шибани педерасти. Довършете ме пръв.
Не, Мич. Мич, ползвай револвера.
- Какво ще ме наръгаш ли? - Застреляй ги!
- Защо? - Защото е много по-бързо!
Така ли ще оставиш да убият твоят сержант, Джоунс?
- Ще ги застрелям! - Не няма.
Ще го оставиш да ме заколи? Като някое проклето псе?
Ще направя това с удоволствие.
Глупак! Какво правиш? Искаш да ме застреляш ли?
- Искаше да ме застреляш ли? Ще те убия! - Къде по Дяволите отиде?
Да му го начукам! Ставай! Тръгвай след него!
- Джоунс, мърдай! - Виждам го! Мога да го видя!
Къде си?
- Можеш ли да го видиш? - Насам!
O не. Прецакани сме.
Прецакани сме!
Спокойно.
Той е отвъд стената. Няма кола.
И няма оръжие.
Той е мъртъв.
Първото нещо, което трябва да направим е да ви направим да изглеждате по-представително.
Господарката на къщата има голям гардероб,
който със сигурност няма да използва.
Не можете да направите това на Хана.
Отидете в спалнята на собственика, имате голям избор.
Да, сър.
Не...
Дами...
- Хайде само се преоблечете! - Не! Селена!
- Мислех, че момичетата обичат да се преобличат. - Скъпи дрехи.
Селена!
Отпусни се!
Селена!
Селена! Селена!
Трябва да ни оставиш сами с Хана. OK?
- Не ме разбирай погрешно.Командирът иска... - Иска да се издокараме.
Ако искаш да се преоблечем, ще трябва да напуснеш стаята. Съгласен ли си?
Просто се опитвам да бъда любезна.
Да, добре.
Добре.
Хайде, юнаци. Да напуснем стаята.
Трябва да изпием тези, Хана, OK? Хайде. Изпий ги.
Опитваш се да ме убиеш ли?
Не, скъпа.
Ще те накарам да не ти пука. OK?
Какво правите?!
- Има някой на блокадата! - Джим!
Мърдайте!
Стойте тук и си сложи роклята.
Да тръгваме! Тръгвайте!
Той прескочи оградата. Мислехме, че е умрял.
Млъквай, Джоунс! Остани тук.
Дейвис?
По Дяволите!
- Какво беше това? - Мълния.
Чух нещо.
Прозвуча ми като Клеймор.
Добре, аз ще хода да пусна една вода и да видя к'во става.
Момичета,
ще го наглеждате ли?
Онези хапчета,
мисля, че имат ефект.
Мога да го почувствам. И...
не ми се спи.
Но...
Много се забавиха.
Какво ще правиш, ако не се върнат?
Би ли станал командир, ако Хенри е умрял?
Така ли се става?
Млъквай.
Не мисля, че ще се върнат. Мисля, че са убити.
- Казах да млъкнеш! - Хана...
Те са мъртви.
И Вие ще сте следващите.
- Ставай!
Трябва да се измъкнем от тук. Стой до мене, Хана.
Не се тревожи. Чувствам се добре. Наистина.
Махни го от мен!
Това е Джоунс! Джоунс е!
Къде по Дяволите отивате? За какво е цялата тая стрелба?
Не стой просто така! Отивай след тях!
Вие двете, назад! Мърдайте!
Е, хайде!
Какво по Дяволите смяташ да правиш сега?
Качвайте се!
Кол!
- Защитавай стълбите с цената на живота си! - Хана!
- Загубихме Мейлър. - Хана!
Съжалявам...
- Сър... - Съж...
Хана?
Селена?
Нямам патрони. Нямам никакви шибани патрони!
Не ме зарязвай по Дяволите!
Хайде!
Мърдай!
Мърдай! Мърдай!
Сега сме само Аз и Ти, любима. Но не се тревожи, ще те измъкна от тук.
После ще си намерим малко шибано местенце(за шибане:Р) някъде. Само Аз и Ти.
И даже ще заживеем щастливо след това, ех?
Беше по-дълго от един пулс.
Джим?
Чуй. Чуй. Не всичко се е прецакало.
Ние ще бъдем OK. Не всичко се е прецакало.
-Трябва да ти обясня нещо. - Млъквай.
Всичко ще бъде OK.
Хана, всичко е OK! Той не е заразен.
Но Аз помислих, че той те наранява.
Целувах я. Друсана ли си?
- Това е дълга история.
Трябва да се измъкнем от тук. Хайде!
Хайде! Мърдай!
Ти уби всичките ми момчета.
Почакай...
Хана!
Хана? Хана!
Хана!
Влизай.
Заключени са.
Вратите са заключени!
Просто го направи!
28 дни по-късно...
Хайде, Джим, дишай! Дишай да те вземат мътните!
Не и завесите.
Изглеждаш добре така, знаеш ли.
Приближава се!
- Сигурна ли си? - Да!
- Не мога да чуя нищо! - Казах ти, Чух го!
Вървете.
Мислиш ли, че ни видя този път?